Det anslås, at 3.720 personer døde som følge af konflikten i Nordirland.
Denne fiktionsfilm er inspireret af to mænd, der var berørt af ét af drabene.
Før jeg kan fortælle om ham, jeg er nu, må jeg fortælle om ham, jeg var.
Som 14-årig tilsluttede jeg mig The Tartan Gangs, og som 15-årig UVF.
Ulster Volunteer Force.
Husk på, der dengang var uroligheder i gaderne ugentligt -
- og benzinbomber dagligt. Og det var bare i vores by.
Når man tændte for fjernsynet, så man, det fandt sted i alle byer.
Det var, som om vi var belejret.
Fædre og venner blev dræbt på gaden, -
- og vi følte, at vi alle måtte gøre noget.
Vi var i samme båd og måtte handle.
UVF - MED GUD OG ULSTER
LURGAN, NORDIRLAND OKTOBER 1975
IRA har angiveligt forsøgt at dræbe 31 republikanere.
Efter nattens skyderier i Belfast er tre mænd fortsat hårdt sårede.
Også mens Fianna Fáil-partiet fortalte om deres ændrede politik.
The Republican Clubs har beordret sine medlemmer til at være på vagt -
- efter nattens angreb på dem.
Trods de mange skyderier er kun én blevet dræbt.
Kom nu, kom nu... Pis.
- Kom, mor. - Ned.
Vent...
Pis. Løb!
- Hvad så, knægt? - Hej, Jim.
- Hejsa. - Hej, Jim.
- Hej, far. - Vil du have noget aftensmad?
Sæt dig bare ind. Så kommer jeg med den.
Chrissie ringede og spurgte, om du skulle ud.
Jeg har talt med ham.
En, to, tre, fire, fem...
...seks, syv, otte, ni, ti.
Fri bane.
En, to, tre.
- Kom nu. De kommer ud fra pubben... - Det ved jeg godt!
De har lagt kager til os. Vi har fandeme fået fire kager.
- Med lyserød glasur. - Lyserød? Hvordan vidste de det?
- For fanden da. - Hvad?
For fanden da!
Hej, Stuart. Jeg kommer om lidt.
- Hejsa, hr. og fru Little. - Goddag.
- Den fyr kan jeg godt lide. - Ja, han er ikke så tosset.
- Vi ses senere. - Nu ikke noget med at drikke.
- De serverer ikke drinks til ballet. - Bare rolig, han er kun til saft.
I må have en god aften.
- Kom Sammy forbi? - Ja, det hele ligger i tasken.
- Nå, hvad skal vi så? - Jeg fortæller det i bilen.
39, 40, 41, 42, 43...
...44, 45, 46, 47...
- Joe, ind med dig. Nu! - Ja, mor.
50, 51, 52, 53...
...54, 55, 56...
- 57, 58... - Vi ses, stump.
- Hej hej, Joe. - 61, 62, 63, 64, 65, 66...
- Hvor har I den her fra? - The Windsor.
- Kører den godt? - Fint.
Craigs lade.
Okay, Stuart, åbn tasken.
Han vil have os til at lave havearbejde for ham.
Godt, nu skal I høre. Kender I Colin, som arbejder på Castle's Yard?
- Hos stenhuggerne? - Ja.
Provoerne gokker ham, hvis han ikke smutter.
Jeg gav dem et modsvar: "Hvis I ikke smutter, bliver én af jer gokket."
De har ikke trukket deres trussel tilbage.
Så det her er altså vores første drab. Jeg sagde til Sammy, jeg godt ville.
Han har tjekket, om der sker noget andet i aften. Kysten er klar.
"Han er jeres," sagde han. Så kunne jeg hente skytset. Ingen spørgsmål.
- Lad os se, Alistair. - Det er en kaliber .38.
- Hvad med en automatisk? - Nej, den her er bedre.
Nu kommer jeg ikke til at fumle med den skide aftrækker -
- og stå der med håret i postkassen.
- Hvor mange patroner fik du med? - Nok.
Så må han mene, at vi er gode. At vi rammer plet.
Det har vi bare at gøre.
Hvad sagde Sammy? Da han sagde, han var vores?
Han så os bare i øjnene, som om han var stolt af os.
Det var en god følelse. Nu indtager vi den bar som verdensmænd, ikke?
- Jeg kan næsten ikke vente. - Husk, det lige skal overstås først.
Må jeg prøve at holde den?
Han må mene, vi er gode. Og kan ramme plet.
Også mig.
Hold da kæft, mand.
Det er sgu det rene James Bond, ikke?
Stærkt, ikke? Og vanvittigt?
Hvem er det?
Griffin.
Han skal forlade pladsen sidst på ugen.
Er det Jim Griffin? Ham kender jeg. Det er rigtigt. Castle's Yard.
- På Albert Street, ikke? - Vil han ikke starte sit eget?
Vil han det?
Det har jeg da hørt. Sammen med Eddie Heaney.
- Vil han starte sin egen forretning? - Ja.
Der kan ikke ligge to stenhuggerier her i Lurgan.
Det siges, de starter gesjæften ved juletid.
Han er stadig på Castle's nu. Det er jo hans uheld.
Jeg kender hans mor. Hun er kantinedame på min læreplads.
Ja, jeg ved godt, hvem du mener. Arbejder hendes søster i bageren?
- Er det hendes søn? - Ikke på Albert Street.
- Det er jeg altså sikker på. - Det er på Hill Street. Nummer 37.
58, 59, 60, 61...
...62, 63, 64...
...65, 66, 67, 68...
Ind, sønnike. Og hør efter dine brødre.
Ja, far. 72, 73, 74, 75...
...76, 77, 78...
...79, 80, 81...
...82, 83, 84...
Når vi er færdige, brænder vi bilen, ringer til Sammy og tager til bal.
Vi sørger for at blive set, danser lidt og tager så hjem.
Lad os komme af sted.
- 37. Er du sikker? - Ja. Det er hernede til venstre.
Hæren. Ned!
Hvad sker der?
- De kører forbi. - Kør til højre.
- De har set, jeg blinker til venstre. - Så til venstre.
Kør en tur rundt om blokken. Så kører vi herhen igen.
Pis. Der er blevet rødt lys.
- Hvor er jeepene? - Vi kører bag dem.
- Bliver de i vognene? - Indtil videre.
- Det går ikke. Lad os komme væk. - Vil du gerne ud?
Nej! Så tror Sammy bare, vi har fået kolde fødder.
- Gør de noget? - De sidder bare dér.
- Pis, Alistair. - Bliv nede!
Så kører vi.
Joe!
- Hvor var du bare god. - Jeg var da ikke værst.
- Du trænger til en ordentlig tur. - Virkelig?
Så har jeg scoret! Det kan blive et kort show.
- 123, 124, 125... - Joe. Kom ind, min dreng.
Jeg er lige ved at sætte rekord. 128, 129, 130, 131, 132...
...133, 134, 135...
...136, 137. Sådan!
Jeg ramte plet. Kør, kør!
Lad os stikke.
Hej, Alistair. Hav en god aften, og opfør jer nu ordentligt.
Skal du have en drink?
- Nej, lad være, mor! - Hvorfor gjorde du ikke noget?
Du gjorde jo ikke noget!
Du kunne have stoppet ham! Med en mælkeflaske!
- Vær sød at lade være. - Hvorfor gjorde du ikke det?
Du slog ham ihjel!
Din egen bror! Nej!
Nej!
Nej! Nej!
Jeg ved ikke, hvorfor billedet hang der. Eller det andet.
Jeg ved ikke, hvad der skete med det. Jeg mener...
Hvad fanden?
- Undskyld, hvad sagde du? - Hvad?
- Sagde du ikke noget? - Talte jeg med mig selv?
Det holder mig med selskab. Jeg har siddet alene i årevis.
"One on One". For helvede da.
Jamen for helvede da.
- Er du sød at vende om? - Skal jeg vende om?
- Enormt gerne. - Skal vi ikke køre derhen først?
- Jeg kan køre dig tilbage bagefter. - Jeg vil sgu hellere æde mine fødder.
Åh gud...
Skal jeg ringe til dem? Det kan jeg godt gøre.
Nej. Bare fortsæt. Gør du bare dit arbejde.
- De sagde, jeg skulle køre dig. - Og hvad så?
Og hvad så?
Jeg ved godt, du skal køre mig derhen. Sagde du da, du ikke ville?
Så du mener, de ikke tror, jeg ville tage derhen?
- Og derfor skal du køre mig derhen? - Noget i den stil.
Nej.
- Kør du bare. Gør dit arbejde. - Er det i orden med dig?
Du skal ikke ende i fedtefadet som mig. Så kommer vi aldrig tilbage.
Den sidste, du lavede, Alistair... Om de kasakher, nej, kosakker.
- Kosovanere? - Ja.
De er albanere og serbere.
- Nå ja, det er da rigtigt. - Den blev faktisk udmærket.
Endte den med at blive vist?
- Ja, for cirka seks måneder siden. - Jeg holdt ellers øjne og ører åbne.
Jeg fik ikke engang selv set den. Jeg var i Sydafrika på det tidspunkt.
Rejser jorden tynd og taler om følelser. Det er vejen til Paradis.
For at slå én ihjel! Hvad ville han have lavet, hvis det ikke var for mig?
Fremstillet æggebakker i 40 år som os andre?
Han kan leve af at fortælle gud og hver mand, hvordan det føles at dræbe.
Hvordan det føles, hvilken smerte jeg føler, hvilken byrde jeg bærer.
Hvorfor skal kvinder i pastelfarver servere vin fra Chile, -
- så du kan fortælle om dengang, du pløkkede min bror?
12 år for væbnet røveri, medlemskab og mord!
- Pis. - Sikke et chok.
- Undskyld, undskyld. - Du fik mig til at hoppe i sædet.
Hvad tror du ikke, det gør ved mig? Jeg er sgu tættere på mig, end du er.
Er det her så også en del af dit rådgivnings-halløj, Alistair?
Nej. Eller, måske. Det er...
Det er et program om forsoning. Min egen faktisk. Min egen.
Jeg skal mødes med broren til den mand, jeg dræbte.
- Er det der, vi skal hen nu? - Ja.
Har du ikke mødt ham endnu?
Nej. Nej, ikke siden den dag.
- Har du bedt om det her? - Det ville jeg aldrig kunne, Ray.
Jeg har ingen ret til at bede ham om noget.
Ringede han til dig...?
Nej, programlæggerne henvendte sig til ham. Og dernæst til mig.
Jeg sagde, at jeg ville være villig til at...
Hvis han ønsker at mødes, vil jeg være villig til at møde ham.
Jeg vil gøre hvad som helst for at...
Du ved...
- Sad du inde for det, Alistair? - Ja.
Der var ingen løsladelsesdato, men jeg sad inde i 12 år.
Du kunne have stoppet ham.
Hvorfor stoppede du ham ikke?
Du kunne have stoppet ham!
Vil du ikke køre ind til siden?
Er der noget, du vil have?
Vil du have noget vand?
Han var kun en lille knægt dengang.
Er det kun broren, du skal møde?
Ja...
Ja. Det er...
Hans far døde otte måneder senere af et hjerteanfald.
Et knust hjerte, sagde familien.
Hans bror Daniel... Det var en overdosis.
Og derefter døde hans mor.
Det er, hvad der sker.
Det er ofte, hvad der sker.
For familien, altså.
Det er det, folk ikke forstår. Ikke gør sig klart.
Hvad der sker efterfølgende.
Paddy Barnes må stille sig tilfreds med en bronzemedalje i OL, -
- efter han i semifinalen tabte til verdensmesteren Zou Shiming.
Han tabte stort med 15-0.
Er du okay?
Skal vi fortsætte?
Ja.
- Får du en god løn? - Den er ikke så ringe.
- Overvejer du det? - Hvorfor ikke? Det virker hyggeligt.
Vil jeg få brug for et kørekort?
Der er altid en eller anden hage, ikke?
Hun har stirret på mig i 33 år. Vidste du det?
Ved du, hvordan det er? At din mor bebrejder dig i 33 år?
Tre kugler i hovedet. Det ved du.
Vidste du så, at én kugle ramte et billede? Jeg ødelagde det ikke.
Hvis det ikke var mig, var det heller ikke mig, der dræbte ham.
Jeg dræbte ham ikke, som hun sagde, jeg gjorde. Det var dig.
Det var dig, der ankom i bil til hendes hus og skød hendes søn.
Fik hende til at sørge på den måde. Og bebrejde mig på den måde.
Nu er jeg på vej for at besøge dig. Nu er det mig, der sidder i bilen.
- Er det her? - Det er her.
Det er Paul.
Vi er på vej ind nu.
Ja, det er han. Fint.
Hold da op, sikke et sted.
- Joe. Hej. Hvordan går det? - Hej. Fint.
- Godt. - I er sørme kommet hurtigt. Fint.
- Jeg har bare siddet på bagsædet. - Det er David, Michaels assistent.
- Hej. - Kom med ind, så finder vi Michael.
- Vær stærk. - Vi skal ind til højre, hr. Griffin.
- Hr. Griffin går indenfor. - Fin trappe, ikke?
- Man kan lige se Bette Davis for sig. - Jeg kunne sagtens flytte ind her.
Det er dit for en dag. Vi har gjort et dejligt værelse klar til dig.
- Kom med ind og mød holdet. - Ja.
- Joe. - Du kender Stephanie.
Jeg vidste slet ikke, du var ankommet. Det er dejligt at se dig.
- John, videotekniker. - Hej.
- Martin, kameramand. - Hej.
Her er du så. Et fuldgyldigt medlem af "Livets ofres kendisklub".
Mænd, der elsker æsler. Siamesiske tvillinger.
Fede kvinder, der ikke kan komme op af deres stole. Og nu dig.
Jeg ved godt, det hele er lidt...
De er nogle dejlige mennesker med stor erfaring.
- Fiona vil vise dig ovenpå. - Ja. Kom med den her vej.
Fik du ordnet din gamle brødrister?
Sidst vi talte i telefon, ordnede du en brødrister.
Nå ja.
Så er vi her.
Er det ikke pragtfuldt?
- Må jeg ryge? - Øh, ja. På balkonen derhenne.
Har du lyst til te eller kaffe?
- Ja, en kop te. - Mælk? Sukker?
- Ja, mælk og to sukkerknalder. Tak. - Det er i orden.
Joe.
- Hvordan går det? - Helt fint.
- Mange tak, fordi du ville komme. - Det er okay.
- Hvordan har du det? - Fint nok.
- Har de taget sig godt af dig? - Ja.
Jeg ved, det bliver en svær dag for dig.
Vi vil gøre alt for at sikre os, at det går, som du vil have det.
Så hvis du har brug for noget eller har spørgsmål, skal du bare sige det.
- I bund og grund er vi her for dig. - Okay.
Så sig endelig til, hvis noget ikke føles rigtigt.
Har Fiona gennemgået proceduren?
- Ja. - Godt.
Jeg vil lige skitsere, hvordan dagen vil arte sig fra nu af.
Nu har du tid til at komme på plads og finde dig til rette.
Kommer der én og gør mig selskab i sengen?
Dernæst vil sminkøren komme ind og lægge en smule... på dit ansigt.
Kameraet kan få huden til at glinse. Det tager kun et øjeblik.
Derefter, når du er klar, optager vi lidt.
Vi filmer heroppe. Omkring klokken 12, når det føles rigtigt, -
- kan vi gå nedenunder. Du har set lokalet, ikke?
- Jo. - Okay, godt.
Hvad angår selve mødet med ham, er det vigtigt, -
- at vi alle sammen husker på, hvad vi vil opnå med det her program.
- Sandheden. - Jeg ved, hvad du vil have.
Jeg skal give ham hånden.
Jeg vil for alt i verden ikke have dig til at huske ting, du ikke vil mindes.
Men på den anden side er det vigtigt for os at forstå alle følelserne.
- Forstår du, hvad jeg mener? - Ja.
Jeg ved, det er svært, så jeg vil ikke presse dig, -
- men jeg vil gerne have, du er ærlig omkring, hvad du føler.
Det, jeg prøver at sige, er, at jeg vil have, du bare skal være dig selv.
Michael? Undskyld.
Ja, jeg kommer nu.
Det bliver en vigtig dag for os alle sammen.
Jeg har slet ikke ord for, hvor vigtigt jeg synes, det bliver...
...med hensyn til, hvad det vil føre med sig.
Her er spørgsmålet, vi alle vil kende svaret på:
Sandhed og forsoning. Hvad står der på spil?
Er det muligt?
Det var det. Min tale er slut.
Jeg kan give hånd, og jeg kan være offeret.
Jeg kan gøre det på én og samme tid. Men jeg har taget en beslutning.
Forsoning?
Du skulle bare vide.
Give hånd? For at dræbe min bror?
For at jeg har måttet påtage mig skylden? I 33 år?
Tror du, jeg vil være til grin?
Han har i den grad fortjent at blive sprættet op med en kniv. Det svin.
Sandhed og forsoning?
Jeg vil have hævn.
- Nå, hej. Jeg hedder Vika. - Joe. Davs.
- Her er din te. - Jo tak.
- Det er mig, der er runner. - Runner?
- Gør det noget, hvis jeg lige ryger? - Nej nej.
Nej nej, selvfølgelig må du det. Køm.
- Tag én. - Det er okay...
- Tag den nu bare. - Tak.
Værsgo.
Tak.
Bliv bare herude og ryg din smøg sammen med mig.
- Du skal jo gøre, som stjernen siger. - Jeg skal alligevel tage mig af dig.
Ja, alle tager sig af mig. De spørger endda til min brødrister.
- Var det runner, du sagde, du var? - Ja, jeg løber rundt og ordner ting.
Aha, en stikirendpige.
Nej, runner lyder bedre. Det kan jeg godt lide.
Fiona opsøgte mig en dag og sagde, hun var researcher på et program.
Hun var nydelig, og hendes stemme var helt heroppe og helt hernede.
Og hver gang hun vendte sig, smilede hun som i en anden tandpastareklame.
Ville hun smile, hvis hun så mig på pubben? Hun ville ringe til politiet.
Det ville jeg!
Nå, men jeg bød hende indenfor, og se nu her, hvad jeg har rodet mig ind i.
- Måske er det godt, du er her. - Ja. Det er det måske.
- Hvor er du fra? - Vladivostok.
Vladivostok og Belfast? Er din familie forfulgt af uheld?
- Jeg kan godt lide stedet. - Jeg kan godt lide, du er her.
Hun sagde, det var et program om, -
- hvorfor mænd er blevet, som de er, eller hvad fanden ved jeg.
Men det handlede mest om, hvem man kunne blive, og det er jo spændende.
Hendes øjne strålede, og hun sagde, det var et program om bilæggelse.
Så spurgte jeg, om der var døde folk med.
"Nej, det er jo bisættelse."
"Vi vil gerne have, du møder den mand, der dræbte din bror."
Jeg ved ikke rigtigt. Det var ikke måden, hun så ud på eller talte på, -
- og jeg hørte faktisk ikke efter, hvad hun sagde. Det er bare...
Hun var venlig mod mig.
- Jeg... - Jeg gider det ikke.
Jeg tager ikke imod venlighed. Jeg gjorde det med hende, men aldrig igen.
Problemet med mig er, at jeg har alle de forkerte følelser.
Men hans følelser er jo perfekte! Han handlede koldblodigt, -
- men se ham i dag. De vil spørge, hvordan det er at dræbe én.
"I må forstå, at...". Og så kører han derudad og fortæller om dit og dat.
Men hatten af for ham. Han har luret, at de gerne vil give en morder hånden.
- Er der nogen hos ham? - Ja.
Det er vigtigt. Uanset hvad han selv siger, vil han blive utroligt vred.
- Den vrede kan føre alt med sig. - Det er jeg klar over.
I skal kunne standse optagelserne. Vi er altså ikke cirkusheste.
Jeg ved, I har et program, men hans velbefindende kommer i første række.
Han må ikke lide.
Han kan tale om tilgivelse for evigt. "Lyt til ham, og der er håb."
Han tænker, at hvis det her klapper, så er han sikret moneter i 20 år mere.
"Jeg kan fortælle om den her dag i de næste 20 år.
Mødet med mit offers bror førte endelig til min storslåede frelse.
I skal bare lytte til mig."
"Med deres checks i lommen helbreder jeg verdens stakler med mine ord.
Og jeg skal aldrig mere arbejde på en skide æggebakkefabrik!"
Altså. Han skød min bror i hovedet tre gange. Nu lever han det søde liv.
Hvad skal jeg gøre? Give ham hånden? Eller dræbe ham?
- Det ville ikke gøre ham godt at dø. - Det er ganske vist!
- Det ville heller ikke gøre dig godt. - Ikke gøre mig godt?
Mine fem minutter i himlen. Hvordan skulle det ikke kunne gøre mig godt?
- Joe? Er alt vel? - Ja, fint.
De filmer lige lidt nedenunder, og så er vi faktisk klar.
- Okay? Må Cathy lige klare makeuppen? - Ja, det er fint.
Hej, jeg hedder Cathy. Går det godt?
- Ja tak. - Godt.
Hvis du lige vil sætte dig herhen?
Meget fint.
- Det er, for at din hud ikke glinser. - Pis også. Glinser jeg?
Okay, Alistair, så kører kameraet. Bare tag dig tid.
Før jeg kan...
Før jeg kan fortælle om ham, jeg er nu, må jeg fortælle om ham, jeg var.
Som 14-årig tilsluttede jeg mig The Tartan Gangs, og som 15-årig UVF.
Ulster Volunteer Force.
På det tidspunkt var der uroligheder i gaderne...
Cut! Undskyld. Det går fint, men vi får noget støj med.
Det er virkelig godt.
- Okay? - Okay, vi kører igen.
- Klar til optagelse. - Bare tag dig tid, Alistair.
Før jeg kan fortælle om ham, jeg er nu, må jeg fortælle om ham, jeg var.
Som 14-årig tilsluttede jeg mig The Tartan Gangs, og som 15-årig UVF.
Husk på, der dengang var uroligheder i gaderne ugentligt -
- og benzinbomber dagligt. Og det var bare i vores by.
Når man tændte for fjernsynet, så man, det fandt sted i alle byer.
Det var, som om vi var belejret.
Fædre og venner blev dræbt på gaden, -
- og vi følte, at vi alle måtte gøre noget.
Vi var i samme båd og måtte handle.
Det, man skal huske på og forstå, er mentaliteten.
Når man først har meldt sig under terrorens faner -
- og har tilsluttet sig gruppen, går der en klap ned.
Så er det kun vores historie, der betyder noget. Ikke katolikkernes.
Det er kun mit folk, der bliver slået ihjel og lider, og som skal passes på.
Katolikker, der bliver slået ihjel? Det tænker du slet ikke på.
Da jeg tog hen til Sammy, vores leder, og sagde, -
- jeg ville slå en katolik ihjel, føltes det ikke forkert.
Inde i mit hoved var det det rigtige, retfærdige og gode at gøre.
Så det var let.
Da jeg kom hen til huset, stod der en dreng på gaden.
Jeg havde ikke forventet, der ville være nogen, men der var han altså.
Jeg kiggede kun flygtigt på ham, -
- men hvis jeg havde vidst, at han var Jims bror, havde jeg også skudt ham.
Sådan var mentaliteten.
Det var lige for lige. Og én fra eller til. Hvorfor ikke?
Det var sådan, det var.
Jeg var kun 17.
Jeg havde set mit folk kæmpe, siden jeg var knægt.
Et barn holder sammen med sine venner, men vi kastede ikke bare med sten.
Vi skød med pistoler.
Det, jeg vil sige, er, at samfundet er nødt til at bremse folk, -
- før de tilslutter sig en gruppe.
For så er det for sent.
Ingen kan standse dig. Ingen kan ændre din tankegang.
Når du først er med, vil du gøre alt.
Du vil dræbe enhver fra den anden side, fordi det føles rigtigt.
Når først en mand er med i en gruppe, har samfundet tabt ham.
Han har brug for røster fra sin egen side, -
- der standser ham, før han tilslutter sig.
Der var ingen røster på min side. Ikke i min del af byen, mit nabolag.
Ingen sagde andet til mig, end at det var rigtigt at slå ihjel.
Det var først i fængslet, at jeg hørte den anden røst.
Muslimerne... Børn nu om dage er, som jeg var dengang.
De har brug for at høre de røster nu, så de ikke tror, det er godt at dræbe.
De har brug for, deres egne siger nej. Det er det, jeg vil lægge penge i.
De røster skal lyde fra hver eneste moské i landet.
Da jeg kom hjem, så mine forældre tv, -
- og så hørte vi i nyhederne, at ham, jeg havde skudt, var død.
Jeg var helt oppe at ringe og kunne næsten ikke vente på lykønskningerne.
Sammy ville komme hjem til mig, og så ville han -
- tage mig med ud på gaden og med stolthed tage mig med på bar.
Og så ville alle rejse sig og klappe ad mig.
Jeg ville have skudt hvem som helst for at opleve det.
Derfor slår jeg nu på, at drenge som mig skal standses i at tænke, -
- at det er i orden at skyde en uskyldig, hæderlig mand i hovedet.
Alistair... Når han træder ind i lokalet, hvad håber du så på?
Det er min pligt at være ærlig over for ham. Det er det allersværeste, -
- men det er det, han har brug for. At jeg er ærlig over for ham.
Tak.
Det var fint.
Fantastisk.
- Tak. Det var perfekt. - Var det?
Når han først sidder herinde sammen med dig, tror du så...
Er det muligt, han vil have en undskyldning?
Michael. Han vil hverken høre mig undskylde eller bede om tilgivelse.
Forsoning står ikke på dagsordenen. Det har han ikke brug for.
Vi er her, for at han kan stå ansigt til ansigt med mig.
- Hej, Joe. - Der har vi ham jo.
- Må jeg lige placere en mikrofon her? - Hvor skal den sidde?
- Klar? - Den skal sættes på.
- Ikke der. - Hvordan går det?
- Okay. - Hvad så med herinde? Er det bedre?
- Tak. - Er du sikker?
Jeg skal bare lige klikke den fast... Så, det var det.
Okay. Nu skal du høre, hvad der skal ske.
Nu skal vi have dig nedenunder.
Joe?
- Joe? - Lad os gå ned.
Godt. Når du træder indenfor, skal du sørge for at åbne døren på vid gab.
- Lad den stå åben. Okay? - Ja.
Kameramanden følger dig ind i lokalet, og så er der én, der lukker døren.
- Okay? - Ja.
- Parat? Sikker? - Ja, jeg er sikker.
Okay.
Værsgo.
- Okay, så er vi klar. Okay. - Ro, tak! Klar til optagelse!
Joe? Kom, når du er klar.
- Pis! - Cut.
- Jeg var ved at falde. - Undskyld, den slags sker.
Vi må vist tage det om.
Vil du gå ned ad trappen en gang til og derefter gå ind i lokalet?
Okay.
Undskyld, Joe. Tak.
Okay. Lad os repetere, så vi kan gøre det rigtigt. Vi tager den igen.
Må jeg bede om lidt vand, tak?
Nå ja.
Bliv hos ham.
Nå, så du tager dig stadig af mig?
Jeg ville bare sige, jeg håber, det må gå godt.
Men han virker rar.
- Hvem? - Hr. Little.
- Har du mødt ham? - Ja. I Belfast.
- Jeg tog hjem til ham. - Det vidste jeg ikke.
- Jeg skulle aflevere noget. - Hjemme hos ham?
- Var du indenfor? - Ja.
- Hvor var det? - Inde i centrum.
I et lejlighedskompleks.
- Bor han i lejlighed? - Ja.
- Så han lukkede dig ind? - Det var ganske kort.
- Hvordan var den? - Lejligheden?
- Hvordan var den? - Den var...
Kold.
- Og tom. - Tom?
Som om den ikke var et hjem. Ikke et rart sted.
- Virkelig? - Jeg brød mig ikke om den.
- Bor han alene? - Ja.
- Nå. Men du kunne godt lide ham? - Ja.
- Hvad talte I om? - Om det her.
- Mødet. - Hvad sagde han?
- Han var bekymret. - Det tror jeg gerne.
Han var bekymret for dig.
- Joe. Vi er klar, når du er klar. - Okay.
Hvad...? Må jeg lige ryge min smøg færdig?
Ja... Ja, selvfølgelig. Fint.
Hvorfor var han bekymret for mig?
Han mente, det var for smertefuldt for dig.
- For smertefuldt? - Ja, svært for dig.
- Smertefuldt eller svært? - Begge dele.
Sagde han det?
- Hvad sagde han om sig selv? - Han talte ikke om sig selv.
- Men han virker meget trist. - Trist?
Jeg ved det ikke, men...
Jeg kender ham ikke så godt, men det var sådan, han virkede.
Som om han ikke kunne tilgive sig selv, hvad han har gjort mod dig.
Hvad er det nu, man siger...?
Han har fået sit knæk.
Så det er godt.
Det er godt, at I skal mødes. Synes jeg.
Pis!
Vi er klar, når du er klar, Joe. Okay?
Vi er klar, når du er klar.
Ja.
Jeg har brug for en afslutning på det her.
Er alt i orden?
Joe? Er alt i orden?
- Ja. - Er du klar?
Ja.
Du får lige en smule mere på her.
Sådan.
Fint.
Ro, tak! Klar til optagelse! Okay, Joe.
Vi er klar, når du er klar. Joe? Kom, når du er klar.
Joe?
- Er alt vel? - Vil du sidde ned?
- Kameraet skal ikke med derind. - Man skal lige vænne sig til det.
- I må fjerne det. - Der er bare lige det...
Lad os tale om det.
Nej. Jeg vil ikke have et kamera i snotten, når jeg møder ham.
- Vi blev jo enige om... - Jeg er ligeglad!
- Der er nødt til at være et kamera. - Vil du tale med Stephanie?
Der er et par minutters forberedelse, så skal vi ikke lige gå ovenpå?
Jeg har sgu vadet op og ned!
Jeg skal nok møde ham! Men det bliver uden kamera!
- Det forstår jeg godt, men... - Joe. Vi kan ikke...
Nej!
Joe!
I 33 år har den dreng eksisteret i mit hoved.
Stået der, stirret på mig. Kigget op på mig.
Han har aldrig forladt mig.
Aldrig forladt mig.
Hver eneste morgen har han ventet på mig.
Og jeg ved, han altid vil være der.
Jeg ved ikke længere, hvad jeg skal gøre.
Eller hvordan jeg skal klare det.
Jeg føler, jeg er nået til et punkt, hvor jeg ikke kan holde til det mere.
"Tiden læger alle sår," siger man.
Det er det, alle folk siger om alting.
Med årene er det kun blevet værre.
Hvorfor siger de ikke det? Det er der ingen, der gør.
- Er der noget, du har lyst til? - Hvorfor tror du, han ikke kom ind?
Han var for bange.
Tror du, han virkelig havde lyst til at møde mig?
Jeg tror, han ville dræbe dig.
Undskyld, jeg er nødt til at gå.
Jeg føler mig skyldig, hvis jeg griner. Skyldig, hvis jeg drikker.
Skyldig, hvis jeg glemmer.
Hvordan kommer man igennem dagen?
Hvad skal man foretage sig?
Jeg vågner. Jeg går ud.
Men hvor skal jeg gå hen?
Han er der altid.
I mit hoved.
Jeg ved ikke, hvor jeg skal tage hen.
Hvor skal man gøre af sig selv efter alt det?
Sådan er det for alle.
Nogle af os har fundet svaret.
Han har slået katolikker ihjel, og nu dræber han sine egne.
En beskyttelsesstyrke, der skal holde ro og orden.
Han blev løsladt efter fredsaftalen og er nu ovenpå igen.
Han lever livet, akkurat som før.
Hans venner passer på ham. Han nyder duften af sine sejre.
Hvis jeg var taget med dengang, bare havde sagt ja...
Det var alt. Jeg skulle bare have sagt, jeg var med.
Jeg ved, det ikke er mit svar, -
- men hvad er mit svar?
Jeg hjælper folk med at leve med, -
- hvad de har gjort mod deres kone, barn, en fremmed, en nabo.
Hjælper dem med at leve med den voldshandling, der piner os.
Men jeg kan ikke hjælpe mig selv. Af og til føler jeg, -
- at jeg kun er blevet prædikant, -
- for at jeg kan snyde mig igennem livet.
Næste stop er Lurgan.
Tommy!
Gutter.
- Hvordan står det til? - Fint nok. Tommy!
- Sikken overraskelse at se dig her. - Vil du give det her til Joe Griffin?
- Hvordan går det? - Fint nok.
Godt.
- Er det noget, han venter? - Nej.
Uanset hvad, skal jeg nok sørge for, han får det.
Det ville jeg sætte pris på. Tak.
- En lys te, søde. - Så gerne.
Hej, Liam.
- Hvem er det fra? - Sean.
- Hvad er det? - Et brev.
Jeg er i Lurgan, hvis du vil mødes. Alistair Little.
Må jeg godt køre nu?
- Hvad sagde du? - Må jeg godt køre nu?
- Kører du pigerne, Joe? - Pigerne?
- Hen til Marion. Det sagde du selv. - Ja ja, det skal jeg nok.
De er klar nu og venter på at køre. Hvad er der galt?
- Little er tilbage og vil mødes. - Nej. Du ringer ikke til ham!
- Der skal nakkes, ikke snakkes. - Måske vil han forsones!
- Jeg skulle have gjort det derude. - Skal Sean ikke gøre det?
- Du skal ikke mødes med ham! - Jeg vil have mine fem minutter.
Nej!
Joe!
Joe?
Kom så!
Dit svin!
Så er det nok.
Hør så her...
Jeg tager til Belfast og kommer ikke tilbage.
Så jeg vil fortælle dig, hvad der skete her.
Vi fik at vide, at en protestantisk arbejder var blevet truet, -
- og hvis han ikke forlod pladsen, ville han blive skudt.
Jeg spurgte efter de katolikker, der arbejdede der. Én nævnte Jim Griffin.
Så sagde jeg: "Sig til ham, at hvis han ikke forsvinder, skyder jeg ham."
Jeg vidste godt, han alligevel skulle derfra, men det var lige meget.
Det var min beslutning.
Jeg var klar til hvad som helst. Til at dræbe hvem som helst.
Jeg ville... være noget.
Jeg ville gå ind på baren som en mand.
Gå ind som en verdensmand og høre bifaldet fra de eneste folk, -
- der betød noget for mig dengang. Og det hørte jeg. Det var skønt.
Gør det af med mig, Joe.
Så det ikke er mig, du har i tankerne, når du vågner, men dine døtre.
Lad ikke mig optage deres plads.
Gå hjem og fortæl dem, at du har dræbt mig.
At jeg er væk, for altid. Jeg er ingenting.
Ingenting.
Gå hjem og fortæl dem det. Lev livet for deres skyld.
Vi lavede alting sammen.
Jeg ved ikke, hvad det var. Vi passede bare godt sammen.
Alan var sød. Han kunne lide mig, som jeg var.
Han var ligeglad med mit problem. Alan havde ingen lugtesans.
Alan var min bedste ven. Alan var min eneste ven.
Hver dag var en evig kamp med mit problem.
Og hver dag prøvede jeg at undgå...
... Damian.
Se, hvem vi har der. Patrick Smash.
Hvorfor leger du på mit sted?
Du er bare en stor, fed taber.
Jeg har aldrig gjort sådan noget her før...
...eller talt eller...
Så...
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige, eller hvordan jeg skal sige det.
Jeg kender ikke ordene... Den slags ord, I bruger.
Jeg købte et par sandaler, for jeg så i en film, man havde sandaler på her.
Så kom jeg i tanker om, at det var en komedie.
Men det lykkedes mig at tage herhen og gå ind gennem den dør.
Jeg vil have, at mine døtre...
...skal have en far, de kan være stolte af.
Ikke andet.
Ganske enkelt, ikke andet.
Det er slut.
Det er slut...
Det er slut.
- Alistair Little? - Ja.
Det er Joe Griffin. Vi er kvit.